Faktički, ono što se dogodilo nije bila moja krivica.
Ja sam maloletnik, nisam odgovorna za svoje postupke. Faktički.
Čekaj, čekaj! -Kako to misliš? -Držaćemo se plana.
Ali ovakve stvari treba posmatrati pojedinačno. U mom slučaju,
ja sam uvek bila ona odgovorna.
Neko je morao da se brine o njemu.
PET MESECI RANIJE
Dobrodošli u Mekdonalds. -Dajte mi broj jedan.
Zapravo, piletinu iz pet delova, ali umesto koka-kole
dajte mi sladoled sa ekstra keksom i da bude dobro umešan.
A onda broj jedan sa senfom, kečapom, krastavcima...
Kada je otišao moj otac, živela sam sama u našoj kući.
Što i nije bilo normalno, ali sam imala rutinu.
Kada je bio kod kuće nikada nije bilo prijatno jer je stalno postojao
osećaj da će se nešto dogoditi.
SANTA KLARITA - ODELJENJE ZA MENTALNE BOLESTI
Šta je bilo? -Tako je čudno, ne znam da li sam sanjao
ili čuo na vestima, gole Kineze more izbacuje na obalu duž
plaža južne Kalifornije u svitanje.
Ljudi sa broda, znaš, brod stane na pomorskoj granici
i oni stavljaju svoju odeću u plastične kese i plivaju ka obali.
Goli Kinezi su neverovatni.
Goli Kinezi? Isuse, zar ljudi ne idu u bolnice da bi im bilo bolje?
Bilo bi lakše da smo samo prodali kuću. Zbog stanja tržišta, očistili
bismo se. Ali je Čarli odrastao u našoj kući i odbio je da ode.
Iako smo jedva sastavljali kraj sa krajem.
Pre nego što sam se rodila već je živeo nekoliko života i uspevao
da godinama izbegne očinstvo. Sigurna sam da ga je moj
dolazak iznenadio.
Kada su mu jednom stvari krenule u tom smeru, morao je da založi bas.
Rekao je da je sve pošlo po zlu nakon toga i nisu počele da
se vraćaju na dobro dok ga nije našao dve godine
kasnije u zalagaonici u Atlanti. Rekao je da su stvari bile dobre
nakon toga. Svi dokazi govore suprotno.
Ovo je tačan... pravac...
Ovo je...
Šta se dešava? -Divne stvari. -Bilo je vreme da se sve vrati na staro.
Goli Kinezi.
Peper i Čarli su proveli godine na turnejama sa petodelnim džez sastavom.
Jednom je posle svirke u Kentakiju, Sinsinati, Peper pojeo toliko
palačinki da su poslužitelji morali da odvale sto da ga izvuku.
Izgledaš dobro, oslabio si malo. -To je od hemoterapije.
Bolje da skloniš to, više ne sviram. -Neki drugi put.
Ne radim ni to. -To je potpuno novi Čarli. Zdravo, Miranda.
Šta je, do đavola, to? -To mi je uniforma.
Imaš posao? Zar ne bi trebalo da ideš u školu?
Vreme je Božića? -Mart je. -Zašto onda nisi u školi?
Morala sam da odustanem od škole, da zarađujem dok te
nije bilo dve godine. Vraćam se do deset. -Radiš noću?
Da, moram da idem. -Radiš noću? To nije dobro, nije bezbedno.
Ne radim u starom Mekdonaldsu u Almedi, već u novom na Crest Parkway-u.
Crest Parkway? -Neki novi kraj, Tierra Buena Estates, ne znam...
Šta je to? Možeš da me povezeš sutra, moram da vidim za posao.
Zezaš? -Imam razgovor za posao. -Naravno da ću te povesti.
Dok je Čarli bio u bolnici, socijalno je mislilo da sam sa majkom,
a centar za brigu o deci su mislili da sam sa ocem.
Moj otac je mislio da sam sa majkom.
Majka je mislila da sam u hraniteljskoj porodici.
Neka tamo hraniteljska porodica je mislila da sam sa ocem i tako dalje.
Dobrodošli u Mekdonalds. Radeći duple smene i štedeći na računima
uspela sam da kupim kola preko "e-bay".
Nisu znali kome ih prodaju. 15-godišnjakinja
bez dozvole izgleda kao i svi ostali na "e-bay"-u.
To je kao sa socijalnim. Niko ne vidi nikoga.
Priznajem da je krš, ali bar je siguran.
Stvari su bile mnogo drugačije kada Čarli nije bio tu.
Lakše. Na neki način, stvari su bile divne.
Uvek stižeš kući tako kasno? -Ne tiče te se, Čarli.
Pokušaj da me nazoveš tata.
Životinje su iskakale iz najneočekivanijih mesta.
Neko na poslu je rekao da je video jelena na odeljenju kozmetike.
Imaš razgovor ovde?
Teško mi je da te zamislim kako radiš ovde.
Mislila sam da ti je razgovor u tri.
Srećno.
Nakon što je mama otišla, Čarli mi je pomogao sa
projektima u školi. Dao je sve od sebe, ali su se stvari promenile.
On je imao svoja shvatanja istorije i naučnih predmeta.
I kada se učitelji ne bi složili sa tim idejama, on bi im rekao da ih potraže.
Misliš da će im se dopasti? -Obožavaće ga.
Misliš? -Znam
Prijatan dan, dušo.
Lepo. -To je divno.
Ko su ovi mali ljudi, Miranda? -To su tela čumaši Indijanaca
koji su umrli od sifilisa i gripa koje su inficirali misionari.
Miranda, izađi u hodnik i sačekaj me tamo.
Ne razumem, nemamo razgovore. Ne zapošljavamo sada.
Izvinite, hvala.
Nastavite, levo skretanje za dve milje. Zbogom. -Čarli?
Zdravo. -Gde si bio? -Šetao po kraju.
A posao? -Znaš zašto ljudi vole da jedu na ovakvim mestima?
Strah od nepoznatog. Tamo nema ničeg da ih iznenadi.
Zašto moraš da izmišljaš? Ne tražiš posao, samo
želiš da istražuješ. U redu je. Bilo bi divno kada bi našao posao.
Jedva sam se izvlačila kada sam bila sama... -Zaustavi tamo.
Upravo ste stigli. -Ne, potrošila sam polovinu popodneva, neću...
Molim te, zaustavi tamo. -Ne, ne puštam te iz ovih kola.
Moram u wc. -O čemu pričaš?
Sramotno je, pijem ove lekove, stalno moram da stajem.
Žao mi je.
Možeš li da se vratiš do žbunja?
Nemoguće, okrenite se na prvom dozvoljenom mestu.
Čarli?
Sranje! -Čarli, dobro si? -Jesam.
Nemoj, šta radiš? Moraš li sada? -Zvezde su u savršenom položaju,
neće biti ovakve još godinu dana.
Ne mogu da te sprečim, zar ne?
Severno poravnanje, od Sirijusa, to je moja dušica.
Ovo je to. -Šta?
Šta radiš? -Hajde, idemo.
Hajde.
Hajde, postaviću ti merdevine.
Trebalo bi da budem na poslu za sedam sati.
Opusti se, bićeš tamo. -Upoznaj Ekskalibur 1000.
Da li je to detektor metala?
Čuješ to? To je dolar ili cent. Oni prave taj nizak ton.
To nazivamo lažno zlato u modernom traganju. -Traganje?
Visok ton može biti srebro, ono je dobar provodnik.
Mora da je neki stari novčić. Novi nemaju mnogo srebra u sebi.
Postoje drugačiji načini da se otplati Visa.
U uputstvu piše da možeš da priključiš slušalice, pa
uradi to, da nas ne otkriju. -Onda ne bi čula buku.
Uzmi ašov. -Odakle mi ašov? -U torbi je.
Odoh ja odavde da me ne uhapse.
Ne radimo ništa nelegalno, ovo je javno zemljište.
Mora da je nešto nelegalno.
Što si tako namćorasta, nisam te tako odgajao. -Ti si me odgajio?
Naravno. Najviši ton je za najboljeg provodnika od svih.
Eureka.
Možemo li da idemo sada? -Ne želiš čak ni da znaš šta je ovo?
Ok, šta je to?
Zlatnik. -Šta? -Zlatnik iz 17-og veka.
Dnevnik oca Toresa 1651. Našao sam ovu knjigu u
bolničkoj biblioteci i počeo sam da razmišljam. -Mislila sam da je
cela zamisao bolnice da prestaneš da razmišljaš.
Onda sam uzeo još knjiga.
Sa zlatnim raspećem i statuom device Marije ekspedicija oca Toresa
je imala gotovinu u vidu zlatnika. Ovi zlatnici su zavedeni.
Teško je videti, nešto oko... 1624. -Daj mi da vidim.
To je 24 karata.
Podaci koje sam izvadio iz španske riznice... -Čekaj,
Kako si dobio podatke iz španske riznice iz ludnice?
Putem interneta. -Savršeno. -Pokazaću ti.
Pogledaj sama. Zlatnici oca Toresa su zavedeni.
Novčići iskovani 1624. su predviđeni za ono što mi danas zovemo
priručna blagajna koju je Tores izgubio ranije. Niko tada nije
bio u blizini pa mora da je njegova.
Pošto smo našli ovo i podatke podzemnog pećinskog sistema.
Podzemnog sistema? -Samo treba da pratimo ovaj dnevnik
i odvešće nas do blaga. Čeka da bude pronađeno.
Ozbiljan si? -Da.
Mnogi su čitali ovaj dnevnik, kako niko ranije nije našao blago.
Mnogi su probali, dobro je dokumentovano, sve sam
pročitao, obeležio sam ti poglavlja. -Čarli?
Niko ne shvata koliko je poseban bio otac Tores.
Niko nije pročeprkao po njegovoj prošlosti.
Čarli, svi ovi ljudi izgledaju kao idioti.
Idem u krevet. Plašiš me.
Nisam pristojno obučena. -Otvori, Miranda.
Ponekada se probudim i ne znam da li sam to ja. -Zato piješ lekove.
Hoću da kažem da ne znam da li postojim. Slušaj...
Slušam. -Svašta sam radio u životu, ali možda nisam uradio ono što je trebalo
Ako uradim ovo onda ću možda... -Postojati? -Da.
Treseš se, treba nešto da pojedeš. -Pročitaj knjigu. -Tako je glupo.
Molim te. -Pročitaću je ako pojedeš nešto.
Ovo je za tebe.
Roditelji imaju prednost. Želimo da verujemo u njih
a kada ne verujemo u njih, još uvek želimo da budemo sa njima.
Oče? -Kao mladić, Tores je bio student matematike u Sevilji.
Zapravo, izgleda da je poslat u novi svet jer su neke njegove ideje
smatrane jeretičkim.
Ali nije to važno. Ono što je važnije je da je radije komunicirao
brojevima nego rečima. Jedne noći kada su pacijenti
gledali "JAG" -To puštaju tamo? -Obožavaju ga.
Primetio sam da se neki odlomci ponavljaju i pročitao sam knjigu
ponovo i uverio se da se ponavljaju pa sam se pitao zašto bi se neko
u sred ničega, sa ograničenim zalihama pera i mastila ponavljao tako.
-Senilnost? -Pisao je u šiframa.
Trebalo mi je dosta vremena ali sam je napokon provalio.
Moram da idem.
Pratio sam njegove opise i oblast u kojoj se nalazio je
bila udaljena tačno sedam liga ka severu od one za koju on tvrdi.
Čarli je verovao da su zlatnici ispušteni prilikom pljačkanja
ekspedicije oca Toresa i kada mu je pola pratnje masakrirano.
Mislio je da je Tores krenuo na severo-zapad i da mi idemo istim putem.
Dnevnik oca Huana Floresa Marte Toresa
18-og oktobra leta gospodnjeg 1624. Dok smo se približavali vrhu pogledali
smo u dolinu Santa Klarite i videli predele lepše od bilo kojih dotad viđenih.
Videli smo na hiljade hektara zelenih površina.
Severna strana okružena niskim planinama u čijem su podnožju
veliki hrastovi. To je bio kao stari, veliki park o kome
smo čitali u bajkama. Te noći smo prolazili ispod ogromnih
drveća čije su grane visile nad našim glavama
lepe kao tavanice u našim najlepšim katedralama.
Pošto smo bezbedno stigli izvršili smo pričest na jednom velikom kamenu
koji kao da je tu bio samo za tu svrhu. Izdubio sam tri krsta Golgote u kamen.
Stigli ste na odredište. -Ovo je to!
Moglo bi da bude. -Jeste, koliko su stara ova drveća?
Verovatno će se slabije videti, jer ga je vreme istrošilo.
Staro je više od trista godina.
Vidiš ovo? -Šta?
Pogledaj to. -Ne znam, moglo bi da bude. -To je to.
Kamen je sigurno pomeren. -Možda zemljotres.
Čekaj malo, mislim da je tu. Naopačke je, zato nisam
prepoznala u početku.
Mogu li da vam pomognem?
Mislim da je vreme da krenemo. -Zašto pitaju da li mogu da
pomognu, a to je poslednje što žele da urade. -Gospodine?
Govore "gospodine" i "gospođo" a ne poštuju. -Čarli?
Gospodine, da li ste vi član ovde? -Zezate me?
Onda vas moram zamoliti da odete. -Srećni ste? -Čarli?
Samo želim da znam da li ste srećni? -Da li ti je ovo otac?
Da. -Samo želim da vam pogledam oči, ne mogu da im odredim boju.
Prvo sam mislio da su smeđe, sada deluju veoma zeleno.
Tako su lepe. -Kestenjaste su.
Kestenjaste?
Žao mi je što sam vam smetao, ali idem svojim putem.
Ne mogu da verujem da si joj dao broj telefona.
Ako me nazove, lutka je. Kada bi skinula tu uniformu,
bila bi nešto drugo. -Bože.
Recimo da zlato stvarno postoji, šta ćeš da radiš posle sa njim?
Zar ne treba da ga damo muzeju? -Ne nužno.
Znam da mnogi žele da ga kupe, ali ne shvataš poentu.
A to je? -Ne želim novac. -Lako je tebi da to kažeš,
ti ne moraš da radiš za njega. -Definiši posao.
Ljudi se šetaju ceo dan uvereni da će dobiti na lotou.
Uvek sam mislila da je to ludo. -Još deset minuta, Rendi.
Ime mi je Miranda. Čarli je makar imao plan.
Ko ne želi da veruje u zakopano blago?
Ipak, možda nije trebalo da ga ohrabrujem.
Iz dnevnika oca Toresa. 21. novembar 1624.
Urođenici su jednostavna, dobrodušna, glupa rasa naroda.
I u većini aspekata liče na divljake koje smo pronašli u
novootkrivenim zemljama. U početku nije bila znaka agresiji
dok jedan od vojnika iz naše misije nije bio podvrgnut zavođenju.
Meta je bila mlada žena. U postupku meni nejasnom je to da su bili
prinuđeni da se povuku prateći reku uzvodno.
Nakon što su urezali krstove u kamen, ekspedicija oca Toresa
je pratila reku Santa Klarita. Problem je bio u tome da više
nije postojala reka Santa Klarita. Postavljena je brana i promenjena
joj je putanja. Čarli je mislio da će nas njegovi proračuni
dovesti do mesta gde je tekla rekla. Rekao je da mogu da
potražim ako mu ne verujem.
Šta da im kažem? -Ne moraš ništa, imamo prava da budemo ovde.
Hvala na savetu.
Da li je to 302. -Šta? -Buldožer?
Jeste. -To je hidroelektrana 302. -Nego šta.
Isuse, delovi grnčarije. -Izvinite, vidimo se kasnije.
Slomljene čuturice za vodu, iste koje je koristila ekspedicija, čak ima
i izreze. -Da ih odnesemo nekome, arheologu? -Da nam sve pokvare?
Mogu ono s ugljenikom... -Da odrede starost pomoću ugljenika.
Ta metoda je već davno diskreditovana.
"U naučnim dilemama analize hiljadu naučnika ne vrede
koliko skromno rezonovanje jednog pojedinca", Galilej.
Stavi to u ruku i oseti koliko je staro.
Čarli je verovao da ako budemo pratili prvobitno korito reke
da ćemo naći špilju gde su otac Tores i njegovi ljudi
bili prisiljeni da ostave svoje zlato.
Ali postojala je jedna prepreka.
49,2 stepena severno, ovo je put. -Imate kolica?
Ne, samo razgledamo.
Želim da uzmeš ovo i razviješ 67 stopa. Molim te.
Ne diraj to! Isuse, tako sam blizu. -Izvinite. -Molim?
Ali mi stvarno nosimo ovo. -Imate sve ovde.
Imamo, da li vam je dobro? -Jeste. -U redu.
Pridrži ovo molim, te.
To obeležava mesto. Ovo je tako divlje. Zlatnici kralja Španije
izgubljeni pre tri stotina godina i zakopani ispod robe.
Verovatnio nije bilo suđeno. -Samo šest stopa ispod.
Samo šest stopa? -Možda sedam. Potrebno je dvoje, visoko
motivisanih ljudi, možda četiri sata sa pravom opremom.
Jesi li lud? Izvini, budimo realistični. -Jesam, nema problema,
držaću ti merdevine. -Zaboravi. -Nema šanse.
Dao si sve od sebe. -Neće me pobediti nekoliko slojeva betona.
Samo polako.
Mama je bila model ruku. Posao odrasle žene sa dečjim rukama.
To se ne viđa svaki dan, pa su je plaćali dobro. Bila je pažljiva,
morala je da bude, njene ruke su jedno vreme bile jedini prihod.
Ne dodiruj mi ruke.
Nakon što je otišla, ostali smo samo ja i Čarli.
Stvari su bile uzbudljivije. Kao avantura.
Mada je opala zaliha igračaka. Ali smo se snalazili.
Ne razumem zašto bi neko želeo da kupi jednu od ovih.
Kao da je previše teško oprati suđe ručno, na staromodan način.
Dobro jutro.
Miranda?
Šta se dogodilo sa mojim kolima? -Miranda? -Slupao si ih?
Nisam mogao da pratim iznajmljivanje buldožera. -Ne.
Tvoja kola su bila neophodna žrtva. Gotovo da smo tu.
Tako smo blizu. -Isuse.
Žao mi je, nisam razmišljao. -Ti to nikada i ne radiš.
Vratiću ih. -Kako? -Ne znam, ali hoću.
Bolje da krenem jer ću morati autobusom. -Zar ne može
prijatelj da te odveze? -Nemam prijatelje.
A ona mršava što jede šargarepe. -Džulija Šargarepa?
Tako je. -Imala je problem sa ishranom, otišla je u bolnicu i
umrla je. -Bolje da odem onda po kola, sigurno ih nije prodao još.
Nisu bila u tako sjajnom stanju. -Prekini. Volela sam ta kola.
Znam. -Nisi znao, jer ti nisam rekla. A zašto? Jer nikada ne slušaš.
Seronja sam, ustanovili smo to. -Ne, ja ću to ustanoviti.
Ismevaš sve što radim, uključujući moj posao. -Ponosan sam što radiš.
Nego šta, ja plaćam račune. -Baš je ludo.
Ništa ne shvataš ozbiljno. Misliš da je svet ovde za tvoju zabavu.
Pogledaj svet. -Gledam, ali za razliku od tebe, ja moram da
živim u njemu. Ne razumem, stvarno si pametan, kako možeš ovo
iz godine u godinu? -Kako to misliš?
Blago je kao i tvoji poslovi, brod koji tone, baš kao tvoj brak.
Kako to ne vidiš? Svi drugi mogu. Nešto ozbiljno nije u redu sa tobom.
Ne mogu da verujem da si prodao moja jebena kola.
Nakon što je ponovo našao svoj bas u toj zalagaonici
u Atlanti, Čarli se zakleo da ga više nikada neće založiti.
Zakleo se da će pre založiti svoju majku nego taj bas.
Čarli? Čarli?
Jesi li jeo nešto? Idem da ti napravim nešto. -U redu je, sedi.
Kada si ranije gledao ovde, video bi jedno ili dva svetla.
Tvoja mama se stalno žalila da smo u sred ničega.
Još uvek je tako, samo je tu sada mnogo više ljudi.
Nisi morao da prodaš svoj bas i ploče. -Moraš da znaš kada
da se predaš. -Onda nemoj.
Rekao sam ti da sam završio sa muzikom. -Ne govorim o tome.
POTREBNA POMOĆ
Izvinite. -Zdravo. -Želite li da probate supu od račića?
SUPA OD RAČIĆA
Da čujemo. Izgleda kao da su mnoga vrata pod alarmom, ali nisu.
Kako znaš? -Otvorila sam ih.
TREZOR
To je fino.
STEPENICE
STEPENIŠTE 1
BORAVAK ZA ZAPOSLENE
JEZIVI TIP Većina ljudi je fina.
SOBA SA ALARMOM
Svi kažu da možeš očekivati povišicu za šest meseci i
beneficije su sjajne. -Koncentrišimo se, pričaj mi o čuvarima.
Postoje dvojica, rade samo danju. Jedan se zove Majk, a drugi Brus.
Čuvari imaju ključeve, ali menadžer ima one glavne.
Otvara svaka vrata. Zovu ga Bogom ključeva.
Radiš odličan posao. -Hvala.
Keli i ja nekada idemo na plažu subotom, pravimo roštilj,
igramo odbojku. -Ti igraš odbojku, ja slušam Džimija Bafeta.
Voliš li plažu? -Ne sećam se kada sam poslednji put bila.
Sigurno izgledaš odlično u bikiniju. -Miranda?
Pusti me da završim priču. -Da li se osećaš čudno
pored tih ljudi? -Nekako.
Zato što su svingeri. -Šta?
Moram li da ti crtam? -O čemu pričaš?
Ne znaš? -Ne. -Fina si, ali ne znaš sve.
To su ljudi koji vole da začine svoj život sa različitim partnerima.
Bože. Pričali su svingerskim jezikom. -To je odvratno,
šta ću da radim? -Šta je bilo? -Pozvali su me na roštilj.
Šta? -Ti si mi rekao da prihvatim sve pozive, da upoznam ljude
i stanje. -Ali nisam mislio... -Ni ja nisam znala da su svingeri.
Ne moraš da ideš. -Rekla sam da hoću, da uzmem ključeve.
Ne možemo ovo. -Mislim da mogu da se brinem o sebi,
imala sam dosta prakse, Čarli. -Voleo bih da me nekada
nazoveš tata. -Mogu da se brinem o sebi, tata.
Sada imaš 18? -Punim 17 za tri nedelje. -Moram da zapišem ovo.
Tako si mlada, ali deluješ tako starije. Nekada si tako...
Oprezna. -Tako je i zabranjujem ti da ideš na taj roštilj.
U redu, neću. -Obećaj mi to. -U redu je, tata.
Jedna od prednosti položaja upravnika je sniženje sve
morske hrane. Uzmi malo pre nego što se pokvari.
Čisto je, inače. -Ponela si kupaći?
Nisam, zašto, nemate bazen. -Đakuzi.
Treba nam još stolica. -Samo sekund, izvinite me dame.
Hoćeš da pogledaš moje kupaće, imam veliki izbor.
Iste smo veličine. -Odustaću od đakuzija.
Sigurna si? Biće fino, voda, voće unutra...
Predomislila sam se, đakuzi zvuči dobro. -Zar ne?
Mislim da široko ne ide. -Šta? -Čekaj, imam savršeni.
Tanga? -Ne, ne.
Pogledaj to. Ne? Još jedan.
Nadam se da voliš ovo.
Pogledaj. U redu je.
Sigurna si da je ovo čisto?
Postoji to... Isuse. -Tako mi je žao.
Zdravo. -Šta se dešava?
Pogledaj šta sam ti uzeo. Sa tvojim imenom. -Divno.
Nemoj, Čarli. -Dobro si?
Dobro sam. -Peper je radio za kompaniju sa alarmima.
Pre ili posle odlaska u zatvor? -Pre.
I zna kako ti sistemi funkcionišu. -Šta si mu rekao, šta ti je rekao?
Izvinite, gospođice.
Čarli?!
Da li je ovo ono što mislim da je? -Šta si uradio, šta se dešava?
Zakasnio sam sa trećom hipotekom.
Nisam znala ni za drugu. -Ako ima treća onda ima i druga.
Kako si došla do ovoga? -Odnose sve.
Miranda, da li si išla na to orgijanje? -To je bio roštilj.
Sigurna si da se ništa nije dogodilo? Nešto jeste, dohvatili su te.
Šta sam ti uradio, ja sam ti otac. -Nisi ti, to je bila moja ideja.
Kada si otišao u banku, za šta si im rekao da nam treba novac?
Za renoviranje stana. -A drugi put? -Za bazen. Tajming je savršen.
Kada je on bio problem za izbacivanje. -Razmisli.
Ono sa Kinezima. Katastrofa = prilika.
Vreme je da krenemo.
Iz dnevnika oca Toresa 30. novembar 1624.
Kada su divljaci utihnuli tada je četa bila najuplašenija.
Okupili su se oko ulaza u špilju čekajući vreme kad će
glad nadvladati zdrav razum i prisiliti nas na otvoreno.
Oficiri su bili prinuđeni da koriste svoje puške i pucaju urođenicima iznad glava.
Imam baš dobar osećaj. -Ne mogu da verujem da radimo ovo.
Čekaj, držimo se plana. -Hajde.
Bože! -Neko je ovde!
Ovamo!
Gde su mi naočare? -Na glavi.
Gotovo je.
Ovamo!
Ovde!
Ne može sve. -Kuda ćeš? -Napolje, sećaš se?
Šta ti radiš?
Siguran si da će ovo uspeti? -Nema problema.
Peper je sredio alarm da bude kao zbog curenja gasa.
U najboljem slučaju, ne...
Alarm se uključio zbog curenja gasa, osećaš li nešto? -Našao sam ga.
Curenje boca sa propanom.
Savršeno.
Čekaj. Mislim da treba da ostanemo ovde.
Zbog provale sve ima drugačiji ukus. Deluje življe.
U tim vremenima su koristili baklje.
To mora da je ovde.
Osećaš li to? -Šta?
Amonijak, mora da su čistili pod. -Znam gde da kopam.
Ovde je. -Ovde? -Ne, ovde je.
Čarli? -Miranda, kopaćemo ovde. -Siguran si?
Pretpostavljam.
Imaš toki-voki? -Da. -Peper, da li je sve čisto? -Jeste.
Javi se, Čarli. Javi se.
Dobro veče, gospodine, šta je problem? Neće da upali.
Naleteo sam na armaturu.
Mislim da je presisao.
Eto tu. -Znam.
Dajte meni da pokušam.
Miranda?
Nemoj stati na to.
Zdravo.
Kakav je to smrad? Mora da si pogodio kanalizacionu cev.
Kanalizacija je na drugoj strani radnje, kod hrane za ljubimce.
Bar sam mislio da će biti. -To meni deluje kao kanalizacija.
To je podzemna reka, baš kao što je pisalo u dnevniku.
Kuda ideš?
Gospodine, samo trošite benzin.
Peperu?
Peperu, javi se.
Čarli? -Ova radnja je divna, ima sve. -Šta radiš?
U dnevniku piše da je prolaz dugačak oko 40 barasa.
To je španski za jard. Biće oko 120 stopa. -Ljudi umiru stalno radeći ovo.
Treba da mi držiš drugi kraj. Čvrsto. -Stani, uskačeš u
kanalizaciju. -Nije kanalizacija. Nego sulfat.
Primetio sam kada sam testirao vodu, toplije je od sobne temperature
i braon boja ukazuje na sulfat gvožđa.
Sa tobom je sve lako, imaš odgovor na sve. -To ti baš smeta?
Nadala sam se da neću morati da kažem ovo. -Šta?
Ne teraj me da kažem.
Nema zlata, nema blaga, spremaš se da uskočiš u kanalizaciju.
Sve ovo je zabluda.
Gospodine, stavite ruke sa strane kao Isus na krstu.
Baš tako.
Peperu, javi se.
Peperu, javi se. -Prevrni ga.
Dugme je sa strane, stisni dugme sa strane.
105 svim jedinicama, mislimo da imamo 459 unutar robne kuće.
Neka se javi neka slobodna jedinica. -Prokletstvo.
Peperu, gde si?
Peperu, jesi li to ti?
Peperu, javi se, molim te. Gde si?
Dnevnik oca Toresa 9. februar 1624. Poslednji unos.
Zarobljeni smo u špilji čiji su zidovi obeleženi dečjom rezbarijom.
Špilja se nekada koristila za paganske rituale
koje su ovi ljudi imali potrebu da izvode.
Nedostaje mi kuća i želim da napustim ovu zemlju ispunjenu ludilom.
-Miranda, našao sam. Miranda?
Hajde, moja mala vrećo krompira.
Užasno smrdiš. -Našao sam ga.
Nisam uzeo sve, ali dole ima još dosta, moram da se vratim.
Veruješ li mi?
Šta ćeš da radiš? -Ostani tu. -A ti?
Dok sam bio u bolnici, čitao sam dosta biografija velikih ljudi.
Očevi su im bili zajebi. Shvatio sam da ceo život pokušavam da
uradim nešto veliko, ali sam shvatio da tebi pripremam teren.
Moraš da uradiš nešto veliko. -Ali i tvoj otac je bio zajeb.
To je bila samo teorija.
Šta ćemo da radimo? Čekaj.
Ovo je veoma važno, nemoj ga izgubiti. -Kuda ćeš?
Samo im reci da sam te naterao na ovo. -Šta? Čarli, hajde.
Mislim da ti nikada nisam zahvalio za ono što si učinila za mene.
Hvala ti.
Čarli, čekaj! Čarli? -I ne dozvoli da te maltretiraju.
Čarli, molim te, Čarli, čekaj! Vrati se! Tata?!
Hej, ti!
Sranje!
Celu noć su pretresali, ali nikada nisu našli Čarlijev leš.
Jedan od policajaca me je pitao zašto je Čarli uskočio ponovo u rupu.
Odgovorila sam da je Čarli tamo želeo da ode sve vreme.
Policajac me je pogledao kao da sam luda i prestao da me ispituje.
Nisam im rekla da, da me Čarli nije vezao, verovatno bih pošla
za njim.
Želite da znate kako je Kalifornija dobila ime?
Nije dobila ime po nekom istraživaču ili kralju.
Neko je izmislio ime. Pisac. Izvukao je iz mašte
u 16. veku u Španiji. Izmislio je mesto gde je
postojalo neograničeno zlato, biseri i prelepe, neutrašive
žene koje us nosile zlatne oklope i gonile divlje zveri i
nazvao je Kalifornija. Istina je. Tada je to bio bestseler.
Čarli mi je to ispričao. Rekao je da mogu to da potražim
ako mu ne verujem. Ali nije bilo potrebe za tim.
Molim? -Ovo je Kalifornija, jel' da?
Da.
Dobrodošli.
KRAJ
PREVOD: CAT